1

בתי המשפט 
בית משפט השלום חיפה	א  023295/06	
		
בפני:	כב' השופט א. שדה	תאריך:	04/05/2008	

בעניין:	שארק דלוקס רהיטים בע"מ		
	ע"י ב"כ עו"ד	קרופניק רמי	תובעת	
	- נ  ג  ד - 		
	ארטמן בתיה		
	ע"י ב"כ עו"ד	 הר ציון אמיר	נתבעת	

פסק דין
לפני תביעה כספית לתשלום סך 9,363 ₪ המהווים לטענת התובעת פיצוי מוסכם בשיעור 30% המגיע לה עקב ביטול עסקה ועל פי תנאי הזמנה שנחתמה בין הצדדים.

ההזמנה בוצעה במסגרת תערוכת רהיטים גדולה שבה משתתפת התובעת מידי שנה בגני התערוכה בתל-אביב.

התובעת טוענת כי הנתבעת ובעלה, אנשי משפט ויודעי דבר הגיעו מצויידים בשרטוטים ומידות לתערוכה ובחנו את רהיטי התובעת והעסיקו את נציגיה במשך כ- 4 שעות עד שנחתמה הזמנה ונמסרו 10 שיקים.

למחרת היום בוטלו העסקה והשיקים שנמסרו.

הנתבעת טוענת כי אכן הגיעה לתערוכה, הסתובבה בין הדוכנים השונים לרבות זה של התובעת או אז פנתה אליה אחת הנציגות ואז נוהלו מגעים בניסיון להתאים רהיטים לביתה של הנתבעת.
הנתבעת הציגה בפני הנציגה תמונות מדירתה באמצעות מחשב נישא וביקשה לקבל הדמייה של הרהיטים אך הנציגה אמרה שהדבר אינו בר ביצוע במתחם התערוכה ולשם כך יש להגיע לבית העסק הנמצא בחיפה.

הנתבעת טוענת כי הופעל עליה מכבש לחצים ע"מ שתחתום על ההזמנה תוך שמובטחת לה הנחה משמעותית.

משהגיעה לביתה והתבוננה בחדר, הגיעה הנתבעת למסקנה כי הרהיטים אינם מתאימים וביקשה לבטל את העסקה בו ביום, הדבר לא צלח ולכן נאלצה היא למחרת בבוקר להגיע שוב לגני התערוכה ע"מ לבטל את העסקה אך אז הודיעו לה נציגי התובעת כי הדבר כרוך בתשלום 30% מערך ההזמנה.

הצדדים הגיעו להסכמה דיונית לפיה יוכרע התיק על דרך של הגשת סיכומים בכתב והסיכומים אכן הוגשו.

מכיוון שמדובר בתיק בסדר דין מהיר, הרי שפסק הדין ינומק באופן תמציתי בלבד ובהתאם לתקנה 214 טז' הגם שהצדדים הרחיבו  בסיכומיהם.

סלע המחלוקת העיקרי הוא האם מדובר בעסקת רוכלות כהגדרתה בחוק הגנת הצרכן והאם זכאית היתה הנתבעת לבטלה בהתאם לסעיף 14 לחוק.

עסקת רוכלות מוגדרת כהצעת עסקה לצרכן מאת עוסק, או מי מטעמו, שבא שלא לפי הזמנה למקום מגוריו, שירותו הצבאי, עבודתו, לימודיו או לקרבתם וכן לכל מקום שאינו בית עסק של העוסק או של מי מטעמו (להלן: "מקום הצרכן"), או פניה יזומה של עוסק לצרכן בכל דרך שהיא שבעקבותיה הגיע העוסק או מי מטעמו למקום הצרכן  כדי לקשור עסקה.

התובעת מסתמכת על פסק דין שדן במקרה הקודם לתיקון לחוק ברם כיום נהוגה הגישה המרחיבה כפי שהיא גם עולה מנוסח ההגדרה.

מקום הצרכן מוגדר ככל מקום שאינו בית העסק של העוסק או של מי מטעמו. הגדרה זו מרחיבה את ההתייחסות הקודמת בסעיף החוק למקומות בהן הצרכן נוהג לשהות באופן קבוע (מגורים, שירות צבאי, עבודה או לימודים).

גני התערוכה אינם חלק מעסקה של התובעת, אינם כתובתה ואינם המקום בו ניתן שירות באופן קבוע.

טבעה של תערוכה כגון זו שמתוארת בכתבי הטענות היא בעצם פניה של עוסקים שונים לציבור לבוא להתרשם, לבחון ולרכוש את מוצריהם.
מי שיוזם את ההשתתפות בתערוכה הוא העוסק שמעונין לפנות לציבור במסגרת התערוכה הספציפית.

לכן מדובר בעסקה שנערכה בדוכן שאינו חלק מבית העסק של התובעת, דוכן ארעי שהוקם רק לצורך התערוכה ועל כן יש לראות בעסקה כעסקת רוכלות הניתנת לביטול תוך 14 יום.

יש לומר ומעבר לצורך שאינני מקבל את טענות התובעת בדבר "יתרונם המשפטי" של הנתבעת ובעלה על נציגיה של הראשונה וענין זה אינו מעלה ואינו מוריד.

גם טופס ההזמנה נוסח בידי מי שמבין דבר או שניים במשפטים או בעסקים.

אומנם יתכן והתובעת יצאה בהפסד כלשהו מכך שנציג שלה הקדיש לנתבעת זמן רב במהלך הביקור בתערוכה ברם זהו "סיכון טבעי" הכרוך בעולם העסקים ובצורך למשוך ולשכנע את הציבור לרכוש מוצרים.
אנשי מכירות כמו גם פרסומת אחרת עולים כסף ברם עובדה זו כשלעצמה אינה יוצרת עילה לחיוב מי שבסופו של דבר אינו מעונין במוצר או בשירות ואשר בידו עומדת זכות ביטול, קל וחומר כשהביטול נעשה מיד לאחר ההזמנה.

ומה היה קורה אילו בתום אותן שעתיים, שלוש או ארבע של מסע שכנועים והסברים לא היתה מסכימה הנתבעת להתקשר, האם גם אז היה מקום לחייבה בעלות זמנו של איש המכירות או בהפסד עסקאות אחרות שיכל לרקום? התשובה שלילית כמובן.

יחד עם זאת, אתחשב בטענות התובעת לענין שיקול הדעת בפסיקת ההוצאות ועל כן הנני מורה כי התביעה נדחית ללא צו להוצאות.
ניתן היום כ"ט בניסן, תשס"ח (4 במאי 2008) בהעדר הצדדים.
א. שדה, שופט
	
הקלדנית: ליאת ח.